Două decenii trecuseră de la crearea ambelor specii.
Războiul începuse.
Viktor și-a înmulțit armata,
creând o legiune de vampiri pentru a-i proteja de primul clan de vârcolaci
o specie viciată și infecțioasă,
incapabilă să mai ia, vreodată, formă umană.
Toate astea până la nașterea lui.
Lucian.
Și chiar dacă, din tot sufletul, și-a dorit să ucidă acest prunc,
nu a făcut asta.
Cu timpul, pruncul a crescut.
Avea o forță și o putere de concentrare
pe care cei dinaintea sa nu le aveau.
Ce crezi, Sonja?
- Să mai facem și alții? - Din el?
Ca el.
Lucian va fi mereu primul din specie,
primul dintre Lycani.
Viktor avea să folosească sângele infestat al lui Lucian
în interes personal
profitând de setea copilului,
asmuțindu-l împotriva sa, căci acesta era nevoit să se înfrupte din oameni,
sclavii lui Viktor.
Treceți aici!
A creat, în schimb, o nouă rasă de nemuritori,
Lycanii. Vârcolaci și oameni în același timp.
Spre deosebire de ceilalți, această nouă specie putea fi exploatată,
înrobită pentru a-și proteja stăpânii în timpul zilei.
Sau, așa credea Viktor, acum mult timp.
LUMEA DE DINCOLO: REVOLTA LYCANILOR
Nobilii sunt supărați, Stăpâne. Molima lui William nu a putut fi oprită.
- Vârcolacii și-au omorât sclavii. - Oamenii sunt supărați.
Tanis, te rog notează cât de mult mă îndurerează această veste.
Însă sclavii lor înseamnă argintul nostru.
Ajunge! N-am înzecit eu, oare, proprietățile,
de când Marcus și Amelia au adormit?
Ne ocupăm de vârcolaci așa cum am făcut-o mereu.
Trage!
Coborâți poarta!
N-ai nimic mai bun de făcut, fierar, decât să te joci cu armele?
Măcar fă-te de folos.
Un pic de recunoștință, Sonja, pentru cel ce ți-a salvat viața.
N-aveam nevoie să fiu salvată.
Spune-mi, Lucian,
nu ți-e inima împovărată când îți ucizi semenii?
Deloc. Sunt bestii fără minte, Stăpâne. Nu-mi sunt semeni.
Serios?
Tată.
Ești o onoare pentru specia ta. Știi cum să păstrezi acest lucru?
Nu-ți lua ochii din pământ.
- Scăpați de el. - Da, Stăpâne.
Lipsa ta a fost simțită din plin la Consiliu.
Mai am și alte lucruri de făcut, așa cum bine știi.
Înțeleg. Sper că ți-a plăcut mica plimbare sub clar de lună.
- Am fost în patrulare. - Ai fost neascultătoare.
Ți-am spus să nu ieși dintre aceste ziduri.
Riști prea mult pentru ca un tată să ignore.
Vei lăsa vârcolacii în seama Negustorilor Morții.
Și de ce, tată, eu risc mai mult decât ei?
Căci ei nu sunt fiicele mele.
Și nu sunt nici membri ai consiliului. În schimb, tu ești.
Și într-o zi, vei deveni Înțelept, dreptul tău prin naștere.
Sonja, ești respectată de membrii Consiliului,
însă asta nu e de ajuns,
iar ei s-au săturat de jocurile tale și de absența ta.
Pericolele pădurii nu sunt mai mari decât cele ale camerei Consiliului.
Vei învăța jocul politicii, să fii nemiloasă și vicleană.
Și mai presus de toate, vei fi loială familiei tale.
Mie.
Până la urmă, fără loialitate
nu am fi mai buni decât bestiile de afară.
Pune osul la treabă!
Ridic-o!
Mișcă, jigodie!
Lycanule!
Fără odihnă, câine! Muncește!
- Ajunge. - Îndrăznești să ridici mâna la mine?
- Am spus că ajunge. - Asta spune stăpânul câinelui?
Nu vei fi mereu favoritul său.
Și când vei decădea, voi fi acolo.
Să sperăm că așa va fi.
La ce vă holbați? Înapoi la muncă! Înapoi la muncă!
Înapoi la muncă!
Problema ridicată înaintea Consiliului e simplă. Suntem atacați.
De 6 ori în ultimele 3 săptămâni,
neamul lui William a ajuns la zidurile noastre.
Ce năpastă ar fi dat peste noi, dacă măcar unul ar fi intrat?
Frica ta, Coloman, nu e justificată.
Nu suntem protejați de o armată de nemuritori?
Minunat, Stăpâne. Oricum, Nobilii nu sunt,
și, așa cum am arătat, ei sunt sursa bunăstării noastre.
Faptul că nu ne putem proteja oamenii ne face să părem slabi.
Și cum ați proteja voi profitul?
Așa cum Negustorii Morții patrulează noaptea,
și gărzile de zi pot face asta ziua.
Lycani, care să patruleze în afara zidurilor? Ți-ai pierdut mințile?
S-au născut din bestii,
iar cruzimea acestui condamnabil fapt nu poate fi înlăturată.
Cred că teama cu care întâmpini această idee e nefondată.
Putem crea o clasă privilegiată de Lycani,
dându-le porții de mâncare și băutură mai mari
și punându-i sub conducerea unuia în care ne încredem.
Poate, animăluțul tău, Lucian, cel care i-a salvat azi viata fiicei tale.
Ba chiar, ar trebui să ascultăm și ce are ea de spus în privința asta.
Se pare că prezența ei a fost cerută în altă parte.
Găsiți-o.
Sugestia ta...
o voi lua în considerare.
Mulțumesc, Stăpâne.
Ar fi nemaipomenit să putem reasigura Nobilii, mâine când vor sosi,
că interesele lor sunt importante pentru noi.
Mișcați!
Stăpână?
E adevărat ce i-ai spus tatălui meu?
Că nu simți nimic atunci când îi ucizi?
Sunt doar niște animale.
Incapabile de a gândi sau de a simți.
De ce-aș simți ceva pentru ei?
Sonja, dacă aș pleca de aici... ai veni cu mine?
Să pleci?
Nu spune asta.
Nici măcar nu te gândi. Te-ar vâna și te-ar însemna ca pe toți ceilalți.
Nu și dacă aș putea scăpa de asta. Privește.
Eu am făcut-o. Asta va fi cheia către libertatea mea.
Lucian, promite-mi că n-o vei folosi.
- Te rog. - Ăsta e răspunsul tău?
Nu vei veni.
Vrei să rămân aici pentru tine. Așa, ca un animal?
Of, Lucian.
Vampiri și Lycani, suntem cu toții fiii lui Corvinus.
Și, totuși, familia mea e înrobită.
Voi folosi această cheie
și voi pleca din acest loc.
Dar nu voi putea trăi fără tine.
- Ai aflat ceva despre fiica mea? - E foarte insolentă.
Refuză să mă vadă,
nu vrea să deschidă ușa.
De ce sunt tinerii atât de incapabili să înțeleagă?
Își riscă locul din Consiliu, și pentru ce?
Nu-mi pot da seama.
Trebuie să ne pregătim, Stăpâne.
Nobilii se îndreaptă către noi.
E ascuțită. Niciun vârcolac nu îi va rezista.
Pregătiți caii.
Lasă pe altcineva să se ducă.
- De ce? - Aseară, după ce ne-am despărțit...
Lasă pe altcineva să se ducă.
În cazul în care nu ai observat, fierar,
sunt destul de capabilă de a-mi purta singură de grijă.
Și, în afară de asta...
Poți să veghezi asupra mea de pe zid.
Stăpână Sonja, tatăl tău ți-a ordonat să stai în urmă.
Intenționez să conduc oaspeții noștri, în siguranță, pe poartă.
- Șef de poartă. - Asta nu e o rugăminte.
Tatăl tău este conducătorul întrunirii.
Așa îmi tot amintește și mie.
Ai grijă, fierar, ca nu cumva ochii tăi să-ți divulge secretul.
Cu grijă.
Închide-o, copilă.
Gruparea!
Nu.
Du-ți oamenii acolo, acum!
Calm, băiete. Lesa ta e prea strânsă.
- Îndepărtează-te! - Sunt prea mulți!
Vor fi măcelăriți!
Opriți-l!
Dimitri!
Lucian!
Sonja!
Lucian, nu!
Nu! Opriți-vă!
A făcut asta pentru a mă salva.
Nu sunt, eu, stăpânul acestei case?
- Știi că este interzis să-ți scoți lesa. - Da.
Și, totuși, îmi încalci legea, după ce ți-am dăruit viața?
Viața ta în puf s-a terminat, sclavule.
Tată! Lasă-l în pace. Ți-am spus...
Ține-ți gura!
M-ai sfidat pentru ultima dată.
Ia-o de aici!
Ardeți cadavrele.
Ardeți-le pe toate.
Pentru îndepărtarea lesei, 30 de lovituri de bici!
M-ai înșelat, Lycanule, prin trădarea ta.
Erai ca un fiu pentru mine.
Ți-am dăruit viată.
M-ai înrobit.
Aș fi crezut, după toți acești ani, că ți-ai fi dat seama
că nu poți avea una fără cealaltă.
Fă-o!
Ți-am spus că o să fiu acolo când o să decazi.
- Ce? - Oprește asta.
- E unul dintre protectorii noștri. - Nu sunt decât bestii.
Asta i-ar putea agita pe ceilalți.
Să se agite. Ți-e teamă de ei?
Crede-mă, va fi mai rău dacă nu îi pedepsim.
Vezi acum? Ai avea încredere în ei în afara pereților?
Nu putem avea încredere în ei, nici măcar înăuntru.
După numărătoarea mea, sunt 21 de lovituri, până acum.
Continuă.
A naibii putoare.
Stai departe de el.
Sau te va pedepsi și pe tine.
- Are dreptate. - Da.
Îngrijorarea ta pentru Lucian a fost foarte impresionantă.
Un sclav.
Tocmai îmi salvase viata.
Nu ai fost tu cel care m-a învățat să arăt puțină recunoștință?
Și tu?
Nu-i ești recunoscător salvatorului fiicei tale?
Sunt împăcat cu asta.
Faptul că trăiește arată mărinimia mea.
Dacă erau alte circumstanțe, l-aș fi dat ca hrană
în bucăți, tocmai semenilor lui.
Dar pedeapsa lui s-a terminat.
Va fi eliberat?
Eliberat?
Judecata ta e umbrită. Nu menținem ordinea cu sentimente.
Lui Lucian i-a fost interzis să-ți scoată lesa, și totuși, a făcut asta.
Indiferent de motiv.
Va rămâne în închisoare.
O decizie precaută.
Janosh și ceilalți Nobili vor sosi în curând.
Se pretinde prezența ta.
Am văzut ce ai făcut, acolo.
Foarte curajos... pentru un om.
Te-ai mai întâlnit cu ei, până acum?
Numai în povești.
Nu ți-a fost teamă de ei?
Ba da.
Dar am vrut să trăiesc.
Ți-e teamă de mine?
Da.
Ei bine, să nu-ți fie.
Nu o să mușc.
Prea tare.
Tu ești ca ei?
Nu.
Un Lycan, da, dar nu ca ei.
Cei cu care te-ai luptat în seara asta erau animale, progeniturile lui William.
Rasă pură, dacă vrei.
Nu mai au nicio urmă de om.
Bestii sălbatice fără rațiune.
Așa cum s-a spus.
Dar te-am văzut.
Ți s-au supus.
Da.
Da, așa au făcut.
- Nu ar trebui să fii aici. - A trebuit să vin.
Iubirea mea, îmi pare rău. Spatele tău.
Nu, sunt în regulă.
Este vina mea. Dacă nu plecam...
Atunci nu ai mai fi cine ești.
Nu e vina ta.
Nu pot rămâne aici. Trebuie să părăsesc locul ăsta.
Tatăl meu te va urmări acum mai mult ca oricând.
Dar Negustorii Morții? Nu-i niciunul în care să ai încredere?
Din păcate, îi sunt loiali tatălui meu mai mult decât îmi sunt mie.
Tanis.
- Tanis nu poate fi de încredere. - Nu, știe de noi.
- Cum? - Nu am nicio idee, dar...
Dacă, până acum, nu i-a spus tatălui tău, înseamnă că vrea ceva.
Află ce anume.
Adu-i înăuntru.
Janosh.
Nu deții tu cea mai mare mină de argint din ținuturile astea?
A fost invadată, Stăpâne.
Muncitorii noștri au fost infectați, s-au transformat în bestii.
Foarte regretabil. Și costisitor.
Cred că jumătate din drepturile tale asupra minei
ar acoperi costurile ajutorului nostru.
Ajutorul vostru?
Am văzut, cu toții, focurile în drum spre voi
și am învățat din moartea Baronului Covasha și a familiei lui.
Vârcolacii sunt și la ușa voastră.
Așadar, de ce să plătesc tribut
când nu poți să-ți protejezi propria casă.
Aproape că mi-ați epuizat, deja, resursele.
Am auzit cu toții poveștile.
Uitați-vă în ochii lui! Sunt adevărate!
Locul ăsta e blestemat!
Nu sunt cu nimic mai umani decât diavolii ce ne invadează pământurile.
Ca diavoli, așa cum ne numești, poți fi convins
că e mai bine că ne cunoști.
- Dă-mi drumul. - Sigur.
Ar mai dori cineva să se facă auzit?
Du-le mâncarea corciturilor ăstora murdare.
Luați de aici.
Ca niște câini.
Nu suntem animale.
Asta vreți să fiți, distracția lor, jucăriile lor?
Animăluțele lor?
Ghemuindu-ne sub bici
și, apoi, luptându-ne între noi?
Asta vreți?
Am trăit după regulile lor toată viata.
I-am protejat, i-am invidiat.
Și pentru ce?
Pentru a fi tratat ca un animal.
Nu suntem animale!
Avem de ales!
Putem alege să fim mai mult decât atât!
Putem fi sclavi!
Sau putem fi Lycani!
Se face ziuă, copila mea.
E timpul să lăsăm noaptea asta nefericită în urmă.
Cu plăcere.
Am de luat decizii grele. Aș vrea să mă ajuți în privința uneia dintre ele.
Bineînțeles, tată.
Cum Lucian nu mai e,
trebuie să promovăm un alt Lycan în locul lui.
Nu mai e?
Coloman crede că el i-ar agita pe ceilalți.
Trebuie să-l eliminăm.
Va fi greu.
A fost alături de noi atât de mult timp.
Poate Gyorg.
Sau Thrasos.
Ei ar fi
demni de încredere.
Excelente sugestii.
O să le am în vedere.
Tu, copilă,
ești ființa pe care o iubesc cel mai mult.
Ce i-ai spus tatălui meu?
Ce i-ai spus?
- Nimic. - De ce?
- De ce, ce? - De ce nu i-ai spus nimic?
Cum ar reacționa tatăl tău fată de cel care îi aduce vestea
că scumpa sa fiică s-ar iubi...
...cu un Lycan?
Nu este vestit pentru recunoștință.
Iar eu nu sunt, încă, în măsură să folosesc asta în interesul meu.
Ce fel de interes?
Sunt 12 locuri în Consiliu.
Iar noi nu murim des.
Trist, nu?
Deci, dacă aș renunța la locul meu, dacă ți l-aș da pur și simplu?
De ce ai face asta?
Poți să tii un secret?
Voi avea nevoie de ceva în schimb.
Două minute. Mai mult e prea riscant.
Îmi pare rău. Nu a existat altă cale.
Deci, Tanis?
Ai avut dreptate. Ne va ajuta în schimbul unui loc în Consiliu.
- Și tatăl tău nu știe? - Sunt sigură că nu.
- O, Sonja, asta ar putea merge. - Trebuie să meargă.
Câțiva dintre ceilalți vor veni cu mine. Sabas și Xristo, Raze, omul.
Lucian, nu este timp!
Tatăl meu te va ucide mâine, după ce oamenii sunt transformați.
- Trebuie să pleci la răsărit. - Și tu?
Important e ca tu să rămâi în viață.
Ai cele mai bune șanse atunci când Viktor și Negustorii Morții dorm.
Eu voi fi în siguranță atunci când vei pleca.
Grăbiți-vă.
Dacă planul reușește ne întâlnim în trei zile, după apus.
Este un luminiș lângă râu. Ne vedem acolo.
Și dacă nu merge?
Ne vom întâlni la luminiș.
La perete!
- Ieșiți afară! - Animalelor.
Tu! Întoarce-te, acum!
Fii curajos, omule.
Știi care e problema ta?
Nu înțelegi ordinea firească a lucrurilor.
Lucrurile se schimbă.
Să fii gata atunci.
Ia-o ca un dar de despărțire.
Așteaptă!
Nu îți dai seama că ăsta e un dar pe care ți-l ofer?
E un blestem!
- Ce ne-au făcut? - Vei afla cât de curând.
Ne-au transformat... ca voi.
Da.
De ce?
Vrea să vă folosească pentru propria-i protecție.
Mai degrabă mor!
Ei bine, asta s-ar putea să nu se întâmple.
A sosit momentul. La răsărit o să părăsesc locul acesta.
Oricine este dispus să-și asume riscul ăsta e liber să mă urmeze.
Dincolo de acești pereți, este o nouă viață, prietene.
Și îi poți aparține. Poți fi unul dintre noi.
Sau rămâi și slujește-i.
Vin gărzile.
Avem câini noi astăzi. Să vedem cum arată.
Ai ajuns prea târziu. A plecat deja.
Sunteți alături de mine?
Sabas, Xristo, eliberați-i pe ceilalți! Restul, dintre voi, veniți cu mine!
Libertatea e a voastră.
Mișcați-vă!
Pe aici!
Aici, jos!
Mișcați-vă! Fugiți! Fugiți!
Mergeți în continuare!
Foc!
Raze!
Nu poți face nimic!
Mă voi întoarce! Vă promit!
Nu!
Stăpâne.
Stăpâne, Lucian evadează.
Spre pădure! Duceți-vă! Duceți-vă!
Stăpâne.
Mișcați-vă!
Tu! Intră acolo!
Toate astea sunt înregistrate? Fiecare dintre ele?
- Da, domnule. - Tanis!
Haideți!
Da, Stăpâne.
Unde e cheia pe care ți-am dat-o pentru ăsta.
Am încuiat-o în uzina de armament.
- Atunci, cum de este deschis? - Nu am nicio idee.
Eu cred că am.
- Ucide-l! - Nu!
Te rog!
Verifică uzina de armament.
Trebuie să fie o explicație.
Arată-mi.
Nu am fost, niciodată, dincolo de ziduri.
Bucură-te cât poți, Xristo
pentru că, destul de curând, va trebui să ne întoarcem.
N-am scăpat toți și nu o să-mi las frații să putrezească acolo.
L-am umilit pe Viktor. Ei vor fi cei care vor plăti pentru asta.
Dar am fost norocoși că am scăpat cu viață.
Și suntem doar o mână. Nu avem arme.
Pentru moment, e adevărat.
Nobilul care te-a adus aici... Ne poți duce pe proprietatea lui?
- Da. - Bine. Haideți!
Trebuie să fie aici.
Am pus-o aici. Trebuie să fie aici.
Aici.
Trebuie să fi făcut încă una.
Niciodată nu m-am îndoit de tine.
Nu vreau să vă scot lesele din jurul gâtului
doar pentru a le înlocui cu una de-a mea.
Aveți de ales. Puteți să fugiți și să vă ascundeți
sau puteți să rămâneți și să luptați.
Orice om care luptă cu mine va avea parte de libertate.
Și dacă dorește,
nemurire.
Împreună suntem puternici.
Sunt și alte proprietăți la vest de aici.
Vreau să te duci acolo. Vezi câți ni se vor alătura.
Ne întâlnim aici în două zile.
Tată.
Te-am speriat, draga mea? Îmi pare rău.
Nu.
Nu m-ai speriat.
Mă gândeam...
că am fost nechibzuit.
Am fost atât de adâncit în suferință din cauza trădării lui Lucian,
încât nu m-am gândit la sentimentele tale.
Sentimentele mele?
Sclavii pătrund în viața noastră
și noi uităm de natura nașterii lor.
Eu, însumi, am simțit afecțiune fată de Lucian.
Putea fi orice. Un Negustor al Morții, poate.
Da.
Poate.
Dar nu era ca noi,
nu-i așa?
L-ai ajutat să evadeze?
Să-l ajut?
Bineînțeles că nu.
Mă minți?
Am făcut multe lucruri împotriva voinței tale
dar el este un Lycan.
Îmi pare rău, draga mea.
Dar nu îmi dai de ales.
Tată, te rog!
Am vrut să-ți cred minciunile
deși știam că nu pot fi adevărate! Nu propria mea fiică. Cum ai putut?
Tată...
Îl iubesc.
M-ai trădat!
Pentru a fi cu un animal!
Te-am iubit mai mult decât orice!
Să nu părăsească camera asta!
Nu. Ai ordin să aștepți.
În ritmul ăsta vom avea destui oameni până la sfârșitul săptămânii.
Vreun semn de Sonja?
Niciunul.
Trebuia să fie aici până acum.
Cu respect, Lucian, dar nu văd înțelepciune în a o aștepta.
Ea nu e una dintre noi.
Ai uitat că ea e cea care ne-a eliberat?
Dar este un vampir.
Dacă te-a înșelat, i-ar putea conduce aici.
Negustorii Morții vor ieși, fără îndoială, la vânătoare.
Și ne vor găsi, într-un final. Dar nu din cauza ei.
Am încredere în Sonja și, atâta timp cât eu conduc, vei avea și tu.
Ți-am spus să nu spui nimic.
Lucian a prădat 2 case din Brașov, Stăpâne
și a furat conținutul armurăriilor.
Sclavii i s-au alăturat.
Libertatea nu-i mai puțin o molimă decât cea a lui William.
Trebuie să-ți aduci ,, animăluțul" înapoi.
Mulțumesc, Coloman. N-am văzut pădurea din cauza copacilor.
Nu trebuie să fac nimic.
Lucian se va întoarce de bună voie.
Am ceva la care el râvnește.
Stăpână...
- Luka. Ce e? Unde e? - Sonja a fost arestată.
Știe despre voi doi.
O va ucide.
Mă gândeam că trebuie să știi asta.
Nicio urmă, Stăpâne.
- E o cursă. Știi asta. - Nu o voi lăsa să moară singură.
Te-au urmat aici. Dacă pleci, îi vom pierde.
Să-ți spun un secret. Doar au crezut că mă urmează.
Ceea ce au urmat a fost ideea de libertate.
Asta i-a adus aici.
Îi poți tine uniți până mă întorc. Și-i poți conduce în lipsa mea.
- Ești în regulă? - Da.
- Dar Lucian, ai fost liber. - Nu fără tine.
Trebuie să plecăm.
Stăpâne...
Fiica dvs a dispărut.
Bineînțeles că a dispărut.
Pe aici!
- În gaura aia! - Da, Stăpâne.
Acum!
Cum îndrăznești să ridici mâna asupra mea?
- Nu vreau să fac asta. - Sunt tatăl tău!
- Crezi că mă poți învinge? - Nu vreau să te înving.
Faptul că mă ucizi nu o să-l salveze pe iubitul tău Lycan.
Te rog, cheamă-ți oamenii, de dragul nepotului tău.
Un miracol, tată.
O uniune a neamurilor.
Blestem ziua în care mama ta a murit pentru a te aduce pe lumea asta.
Chestia aia dinăuntrul tău...
este o monstruozitate!
Sonja!
S-a terminat! Luați-l.
Realizezi ce ai făcut?
Noaptea asta n-a avut legătură cu tine. A avut legătură cu el.
L-aș fi putut da pe Lucian Consiliului
și nu s-ar fi aflat niciodată de necuviința ta.
Dar, după asta, niciodată.
Nu!
Dacă nu plecam, nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
Atunci nu ai mai fi tu.
Ai avut dreptate.
Nimeni nu ar trebui să trăiască în felul ăsta.
Alții sunt liberi datorită ție.
Lucrurile s-au schimbat pentru totdeauna datorită ție.
- Dar te-am dezamăgit. - Nu.
Lucian, dragostea mea...
nu m-ai dezamăgit.
Deciziile pe care le-am luat m-au condus aici.
Nu tu.
Ai spus și tu, sunt riscuri pe care ai vrut să ți le asumi pentru mine.
Așa cum și eu aș face pentru tine.
Pentru noi.
Deschide ușa!
- Ridică-te! - Nu.
Nu!
O să te omor!
Pe toți!
Acuzata a săvârșit înaltă trădare împotriva întrunirii.
S-a întovărășit cu animale.
A fost complice la evadarea lor.
Am salvat această întrunire de multe ori.
Ți-ai ucis propriii semeni.
Și ai amestecat neamurile...
rezultând chestia care crește înăuntrul tău.
Meritul tău din trecut nu-ți scuză vinovăția.
Nici condiția ta ca membru al Consiliului.
Pedeapsa pentru crimele astea este moartea.
Cum votați?
Da.
E fiica ta.
Da.
Duceți-o în cameră.
Nu, nu puteți face asta!
Stăpână, veniți cu noi. Veniți, în liniște, vă rog.
Viktor! Nu!
Nu, Viktor!
Nu!
Lucian...
Nu, Sonja, nu face asta. Nu, uită-te la mine!
Păstrează-ți privirea asupra mea. Uită-te la mine!
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Chipul tău nu va mai fi aici, după ce se termină totul, nu-i așa?
Adio, dragostea mea.
Nu.
Nu!
Sonja!
- Adu-mi cuțitele. - Da, stăpâne.
Stăpâne.
Acum du-te și eliberează-i pe ceilalți. Du-te!
Veniți cu mine.
- Vreți răzbunare? - Da!
Este acolo! Duceți-vă!
Avem preocupări mai importante decât pergamentele voastre prețioase.
Du-te la Înțelepți. Acum!
Ucideți câinii!
Viktor.
Mi-ai pângărit fiica.
- Am iubit-o. - Ai ucis-o!
Ar fi trebuit să te strivesc cu piciorul în ziua în care te-ai născut.
Da, așa ar fi trebuit.
Dar n-ai făcut-o.
Lucian!
S-a sfârșit.
Nu.
Ăsta e doar începutul.
Dar, lasă-mă să-ți spun ceva despre iubitul, întunecatul tău tată.
El e cel care ți-a ucis familia.
Nu Lycanii.
Dar, când a ajuns la tine
nu a suportat gândul să te sece.
Tu, cea care îi amintește atât de mult de scumpa lui Sonja,
fiica pe care a condamnat-o la moarte.
Minciuni.
LUMEA DE DINCOLO: REVOLTA LYCANILOR